СПРЯМОВАНІСТЬ ОСОБИСТОСТІ ЯК ВИЩИЙ ЕТАП РОЗВИТКУ МОТИВАЦІЙНОЇ СФЕРИ ОСОБИСТОСТІ - Марценюк Марина Олексіївна, Martseniuk Maryna Oleksiivna; Штих Ірина Ігорівна, Shtyh Irina Igorivna (ТЕХНОЛОГІЇ РОЗВИТКУ ІНТЕЛЕКТУ, 2015)
Розкрито зміст спрямованості особистості як психічної властивості, що відображає потреби, мотивацію, філософію, життєві орієнтири, цілі та діяльність людини. Показано місце спрямованості в структурі особистості. Проведено теоретичний аналіз проблеми, а також наведено результати власного дослідження впливу спрямованості особистості учнів на їхні психічні стани в освітньому процесі середньої школи. Структура спрямованості включає три групи мотивів: гуманістичні, особистісні та ділові. Спрямованість розглядається як внутрішня позиція індивіда стосовно соціального середовища, окремих його об’єктів і явищ. Особливу увагу приділено впливу фактора спрямованості на психічний стан. Мотиви, потреби, інтереси, бажання, схильності — усе це належить до структури спрямованості особистості учня й впливає на виникнення його психічних станів у процесі навчання. Отже, спрямованість виступає внутрішнім детермінантом психічних станів учнів. Результати нашого дослідження свідчать, що серед детермінант психічних станів учнів середньої школи провідну роль відіграє саме спрямованість особистості. Орієнтація та модальність індивідуальної спрямованості визначають характер психічного стану, а також вікові особливості його прояву. Таким чином, психічні стани зумовлені спрямованістю, яка, у свою чергу, є вищим етапом розвитку мотиваційної сфери особистості. Спрямованість формується та проявляється в діяльності. Ключові слова: особистість, спрямованість, мотивація, мотиваційна сфера, установки, психічні стани, детермінанти станів Отримано: 17.08.2015 Відрецензовано: 31.08.2015 Опубліковано: 07.10.2015